‫- מבוסס על הסיפור ״שבעת הסמוראים״‬ ‫מאת אקירה קורוסאווה -‬
‫שיצ׳ירוג׳י.‬
‫בוא נלך על ספינת הקרב הראשית של האויב.‬
‫אם נרוויח עוד קצת זמן, ‬ ‫כמה מבעלי הברית שלנו יוכלו להימלט.‬
‫להילחם בקרב אבוד?‬ ‫-בדיוק כך.‬
‫בוכנות הלחץ המרכזיות פתוחות לרווחה.‬
‫הגה מוטה לזווית מקסימלית. ‬ ‫אנחנו נכנסים פנימה!‬
‫- פרק ראשון: המאסטר -‬
‫חפשו אותם, מצאו אותם, חפשו אותם‬ ‫מים קדושים, התעוררו‬
‫חפשו אותם, חפשו אותם‬ ‫מיקומארי, שתפי אתנו, הקשיבי לנו‬
‫חפשו אותם, חפשו אותם‬ ‫מי ייתן וקולך יגיע אלינו‬
‫חפשו אותם, מצאו אותם, חפשו אותם‬ ‫מים קדושים, התעוררו‬
‫חפשו אותם, חפשו אותם‬ ‫מיקומארי, שתפי אתנו, הקשיבי לנו‬
‫חפשו אותם, חפשו אותם‬ ‫מי ייתן וקולך יגיע אלינו‬
‫חפשו אותם, מצאו אותם, חפשו אותם‬ ‫מים קדושים, התעוררו‬
‫כמה קולות מיקומארי יש פה?‬
‫ישנם שבעה פתקים.‬
‫חפרו בור בעומק שבע מידות ‬ ‫היכן שהבדולח מראה. המים ממתינים.‬
‫האם זה מספיק כדי לחפור באר?‬
‫תודה לאל.‬
‫אני לא יודע מה נעשה אם המים יתייבשו.‬
‫השבח למיקומארי.‬
‫אנו תמיד אסירי תודה, מיקומארי.‬ ‫-אנו מודים לך.‬
‫מה קרה, קומאצ׳י?‬
‫אני רעבה!‬
‫למה? עליהם לדעת שזה עוד לא זמן הקציר.‬
‫הם לא לוקחים רק את האורז.‬
‫שמעתי שמועה שהם באים‬ ‫ולוקחים את הנשים, את האוכל.‬
‫הם לקחו את הכול מהכפר של מינוקיצ׳י!‬
‫זריז! קחו את מיקומארי למקדש! מהר!‬
‫שודדים!‬
‫זמן הקציר קרב ובא.‬
‫אני חושב שאחד מהם בא היום ובדק את האורז.‬
‫האם כבר הגיעה העת?‬
‫הם יבואו וייקחו שוב את הכול!‬
‫אנו לא מגדלים את האורז רק בשביל ‬ ‫שהשודדים יבואו וייקחו אותו שוב ושוב!‬
‫אין שום דבר שאנו יכולים לעשות בנדון?‬
‫אני שוכב במיטה כל לילה ושומע את ‬ ‫הקולות שלהם, אני לא מצליח להירדם!‬
‫ברצינות, מה נעשה?‬
‫אין ברירה אלא להרוג את השודדים.‬
‫אמרת להרוג את השודדים?‬
‫זו הדרך היחידה למנוע מהם לשוב הנה.‬
‫אל תהיה טיפש!‬
‫איך אנחנו אמורים להילחם בהם?‬
‫הם הפכו את הגוף שלהם לכלי נשק‬ ‫כדי שהם יוכלו להילחם!‬
‫השתמש בראש שלך!‬
‫אז אנחנו פשוט נגדל אורז שנה אחר שנה‬ ‫ולא נאמר מילה?‬
‫אנו, האיכרים, יכולים רק לשתוק ולסבול בשקט.‬
‫כשהם יבואו, לא נפצה את פינו ‬ ‫ונברך אותם לשלום.‬
‫מספר כפרים ניסו להתקומם. הם הרגו את כולם.‬
‫לפחות אנו עוד בחיים, מצבנו כבר טוב יותר!‬
‫אידיוט! איך אתה מסוגל להגיד כאלה שטויות?‬
‫בשביל מה אנחנו עושים את זה?‬
‫מספיק כבר, ריקיצ׳י! אנחנו מבינים. תירגע!‬
‫תעזוב אותי! הם, הם...‬
‫עלינו להרוג אותם.‬
‫עלינו להרוג את השודדים.‬
‫זקן הכפר, אל תדבר כמו משוגע!‬ ‫אין לנו איך להילחם בהם!‬
‫אנחנו נשכור סמוראים.‬
‫זקן הכפר, מעולם לא שמעתי ‬ ‫על איכרים ששכרו סמוראים.‬
‫אני ראיתי זאת במו עיניי.‬
‫לאחר שהמלחמה האחרונה הסתיימה,‬ ‫השודדים הסתובבו חופשי.‬
‫בזמן הזה, הכפרים היחידים שלא נשרפו‬ ‫היו אלו ששכרו סמוראים.‬
‫היחידים שמסוגלים להתמודד ‬ ‫עם השודדים הם הסמוראים.‬
‫זהו זה, זקן הכפר! סמוראים!‬
‫ייתכן, אבל סמוראים הם אנשים גאים.‬
‫איפה תמצא סמוראים כה נואשים ‬ ‫שיסכימו לסייע לאיכרים?‬
‫הם יוכלו לאכול כמה אורז שרק ירצו.‬
‫לכו חפשו סמוראים רעבים.‬
‫עלינו ללכת העירה כדי למצוא סמוראים.‬
‫העיר היא מקום מאיים.‬ ‫-כן, נכון.‬
‫אני אלך!‬
‫בסדר, לך.‬ ‫-זקן הכפר.‬
‫האם זה בסדר אם גם אני אלך?‬
‫קירארה, חכי.‬
‫סבתא, אני יודעת ‬ ‫איזה סמוראי יוכל לעזור לנו.‬
‫מיקומארי, סמוראים הם לא כמו מים.‬
‫חוץ מזה, העיר אינה מקום לנערה כמוך.‬
‫ריקיצ׳י יהיה לצדי, אני לא חוששת.‬
‫אם מיקומארי אומרת...‬
‫כך יהיה.‬
‫כוהנת מקדש מיקומארי, אנו סומכים עלייך.‬
‫כן.‬
‫לפני שהאורז יתחיל להתעקל, ‬ ‫הביאי אלינו כמה סמוראים.‬
‫מובן?‬
‫אני אוודא ששתיכן מוגנות.‬
‫תודה לך, ריקיצ׳י.‬
‫אנו נהיה בסדר עם הבדולח של אחות גדולה!‬
‫קומאצ׳י, לא היית חייבת לבוא.‬
‫אני רוצה לראות את העולם שבחוץ.‬
‫אני לא מוכנה שרק את תיהני, אחות גדולה!‬
‫ידעתי שזו הסיבה שבאת אתנו!‬
‫אני רעבה.‬
‫האורז!‬ ‫-שודד!‬
‫האורז! האורז!‬
‫שודד, שודד!‬
‫שמישהו יתפוס את השודד!‬
‫שודד!‬
‫חכה, חתיכת חלאה.‬
‫סמוראי, אנו מודים לך מקרב לב!‬
‫תודה רבה לך!‬
‫אין בעד מה.‬
‫היי, אתה! עזוב את האורז! עוף מפה!‬
‫זוזו מפה!‬
‫האורז!‬
‫האורז, האורז...‬
‫אני רעבה.‬
‫האורז עומד להיגמר.‬
‫קומאצ׳י, אל תבכי.‬
‫אני לא יכולה להפסיק לבכות!‬
‫סמוראי, אתה לא חייב לעזור! אנחנו מסתדרים.‬
‫אל תדאג, עזרה לנזקקים ‬ ‫היא דרכו של סמוראי. הנה.‬
‫תודה לך.‬ ‫-אנחנו מתנצלים.‬
‫קבלו ממני עצה.‬
‫אל תסתובבו במקום הזה ‬ ‫עם אוכל חשוף לעיני כל.‬
‫בסדר.‬ ‫-היזהרו בבקשה. טוב.‬
‫חכה בבקשה, סמוראי!‬
‫מה העניין?‬
‫ובכן...‬
‫לא, לא אותו.‬
‫האם את בטוחה, מיקומארי?‬
‫האדם הזה הוא סמוראי, והוא עזר לנו.‬
‫האדם הזה לא נושא את ריח שדה הקרב.‬
‫אדון נכבד, האם תרצה ‬ ‫ללון פה הלילה במחיר זול?‬
‫פורץ! פורץ!‬
‫מה זה?‬
‫אחות גדולה!‬
‫עזרו לי! בבקשה, עזרו לילד שלי!‬
‫מה קרה?‬
‫פורץ בא הנה ופרץ לחנות שלנו!‬
‫כשהתנגדנו, הוא לקח את ילדנו ‬ ‫כבן ערובה ונכנס פנימה.‬
‫הוא אמר שהוא יהרוג אותו אם ננסה להתערב!‬
‫כמה פורצים?‬ ‫-רק אחד.‬
‫אחות גדולה, הסמוראי הזה...‬
‫טוב, אני...‬
‫היי, חכה רגע!‬
‫אני אקח את הקרב הזה. אני אסדר את זה.‬
‫קרב? אני מתנצל, אבל זהו לא קרב.‬
‫זוהי רק פריצה.‬
‫זוז לי מהדרך, ילד!‬
‫עכשיו, גברתי.‬
‫על מנת להציל את הילד שלך, אני חייב ‬ ‫לחתוך את החנות לשניים. זה בסדר?‬
‫כל עוד תציל את הילד שלנו!‬
‫בסדר.‬
‫היי, פורץ. תן לי את הילד.‬
‫אתה סמוראי?‬
‫בהחלט. מה אתה רוצה?‬
‫אם היית סמוראי היית יודע!‬
‫אני רוצה להילחם בקרב!‬
‫לא אכלתי כבר עשרה ימים!‬ ‫אני רוצה לשרת אדון!‬
‫אני כל כך מתוסכל.‬
‫בסדר גמור.‬ ‫-התרחק! אל תתקרב!‬
‫מה קרה? יהיה עליך להרוג אותי ‬ ‫אם ברצונך להציל את הילד.‬
‫התרחק! לא, בוא הנה! בוא אליי!‬
‫אם אין קרב, אני אתחיל קרב.‬ ‫זה יהיה קרב ביני לבינך!‬
‫על מה אתה מקשקש?‬
‫זה לא קרב! אתה סתם פורץ עלוב!‬
‫מצאתי אותך, אויב מושבע.‬
‫האם שכחת את פניי? ‬ ‫אני זאמון יושיצ׳יקה, משכין השלום.‬
‫אני רוצה לנקום את מות הוריי כבר שנים רבות.‬
‫איזה מזל שמצאתי אותך פה.‬
‫אויב יקר, התכונן לפגוש את להב חרבי!‬
‫היי, חכה!‬
‫לא שכחתי את הקסדה הענקית שלך.‬
‫אי אפשר לטעות.‬
‫אתה אויבי המושבע, ‬ ‫צוקומוזקה ג׳ורוביי מיצושרו.‬
‫אני מתנצל על ההפרעה.‬
‫התרחק! התרחק!‬
‫אתה בסדר, הכול בסדר.‬
‫קוטארו!‬
‫תודה לאל! באמת, תודה לאל!‬
‫סמוראי, תודה רבה לך! ‬ ‫האם תרשה לי להזמין אותך למשקה?‬
‫אין צורך להודות לי. הוא סתם עשה צרות.‬ ‫כעת, אם תסלחו לי.‬
‫חכה!‬
‫זה כואב, מנוול אחד!‬
‫מי אתה לעזאזל?‬
‫האם אתה באמת סמוראי?‬ ‫-מה?‬
‫זו בושה שאתה בכלל מניף חרב.‬
‫חכה! לא סיימתי לדבר!‬
‫היי, פרחח! הזדרז והרם את הראש שלי!‬
‫מיקומארי!‬
‫זה הוחלט! הסמוראי הזה הוא האדם ‬ ‫שיציל את הכפר שלנו.‬
‫תרגום כתוביות: ניר סבג‬
‫- בפרק הבא -‬
‫- פרק שני: התלמיד -‬
‫- נתראה בפרק הבא! -‬